Naša ľudskosť nám bráni vnímať, aký všemohúci je náš Boh
![Naša ľudskosť nám bráni vnímať, aký všemohúci je náš Boh](/_next/image?url=https%3A%2F%2Fwp.slovoplus.sk%2Fwp-content%2Fuploads%2F2024%2F01%2FMotylova_Jana.jpg&w=1500&q=75)
Keď Ježiš rozprával, pristúpil k nemu istý popredný muž, poklonil sa mu a povedal: „Pred chvíľkou mi zomrela dcéra; ale poď, vlož na ňu ruku a ožije.“ Ježiš vstal a šiel za ním i so svojimi učeníkmi.
Vtedy k nemu odzadu pristúpila istá žena, ktorá dvanásť rokov trpela na krvotok, a dotkla sa obruby jeho odevu. Povedala si totiž v duchu: „Ak sa dotknem čo len jeho odevu, ozdraviem.“
Ježiš sa obrátil a keď ju zazrel, povedal: „Dúfaj, dcéra, tvoja viera ťa uzdravila.“ A žena bola od tej hodiny zdravá.
Keď potom Ježiš prišiel do domu popredného muža a videl pískajúcich na píšťalách a rozrušený dav, povedal: „Odíďte! Dievča neumrelo, ale spí.“ Oni ho vysmiali. Ale keď dav rozohnali, vošiel dnu, chytil dievča za ruku a ono vstalo. A chýr o tom sa rozniesol po celej krajine.
Mt 9, 18 – 26
Aká ohraničujúca je naša ľudskosť. Bráni nám vnímať, aký všemohúci je náš Boh. Sme ovplyvnení tým, čo vidíme, čo zažívame. Naša osobná skúsenosť nám stanovuje hranice. Boh však tieto hranice nemá. Nikto a nič ho neobmedzuje. Naše starosti, ktoré mnohokrát vidíme ako neriešiteľné, sú v jeho očiach mostom, ktorý nás s ním môže spojiť. Sú cestou, ktorá nás môže k nemu priviesť bližšie. Sú príležitosťou pre nás, s vierou sa dotknúť jeho odevu. S vierou ho požiadať, aby sa on dotkol nás, aby na nás vložil svoju ruku a my sme skrz tieto, pre nás neriešiteľné situácie, ožili pre náš večný život.
TIP NA DNES: